TIDLIGERE
Shadow, vi skal løslate deg senere i ettermiddag. Kona di...
Hun døde tidlig i morges i en bilulykke.
Du har mistet mer enn bare tid.
Hva skal jeg kalle deg?
Jeg kunne være Mr. Wednesday med et håndtrykk.
Hva har han fortalt?
Du er min mann nå.
Vet du hvem han virkelig er?
REISEN TIL AMERIKA
1697
Anansi...
Compe Anansi...
Kan du høre meg?
Jeg har ikke til deg en gave.
Men... Du er klok, tøff og liten.
Du kan krype inn og ut av farer uskadd.
Disse fremmede har bundet hendene mine.
Så jeg kan hverken danse eller klappe...
...eller skjære frukt til deg.
Men du kan høre stemmen min.
Hjelp meg vekk herfra...
...så vil jeg synge for deg resten av livet.
Jeg skal gi deg gaver.
Gaver av lær...
...og ragu...
...og silke...
...og den beste vin.
Jeg vet ikke hvor er min mor.
Hun er død for lenge siden.
Hun ville ikke lyde Johannes, så han kastet henne på sjøen.
Visste du at moren din ikke kunne svømme?
Det må dere lære dere.
Ta svømmetimer. Slik skaper vi stereotyper.
Anansi...
Vil du ha hjelp?
Greit.
Jeg skal fortelle deg en historie.
"Det var en gang" –
– "en mann som ble lurt."
Var ikke den god?
Det er nemlig historien om de svarte i Amerika.
Faen, dere vet jo ikke at dere er svarte.
Dere tror dere bare er folk.
La meg være den første som forteller dere at alle dere er svarte.
Da disse hollandske jævlene kom hit, sa de at de var hvite, –
– og at dere var svarte. Og det er hva de kaller dere.
La meg beskrive hva som venter dere på land.
Dere kommer til Amerika, –
– mulighetenes land, melk og honning, og gjett hva?
Dere blir slaver hele gjengen.
Spredd, solgt og arbeidet til døde.
De heldige får søndagsfri til å sove og lage flere slaver.
Og for hva? For bomull? Indigo?
For en jævla lilla skjorte?
Den eneste gode nyheten er at tobakk, som barnebarna deres vil dyrke gratis, –
– kommer til å gi en masse av disse drittsekkene kreft.
Og dette er bare begynnelsen.
Hundre år senere, sitter dere i baret.
Et hundre år etter det.
Tatt rotta på.
Hundre år etter blir dere ennå sparka fra jobben –
– og skutt av politiet. Er dere med?
Denne karen skjønner det.
Jeg liker ham.
Han blir sinna.
Sinne er bra.
Sinne får ting til å skje.
Feller du tårer for Compé Anansi, da vil han vise deg –
– at du stirrer ned løpet –
– på 300 år med undertrykkelse, –
– rasistisk djevelskap og hjertefeil.
Han forteller deg –
– at det ikke er en grunn i helvete til at du ikke skal gå opp dit nå –
– og kutte halsen –
– på hver og en av de hollandske jævlene –
– og sette fyr på denne båten!
Men da blir det brann på båten. Alle vil dø.
Du er allerede død, drittsekk.
Ofre deg i det minste for en god sak.
La jævlene brenne!
La alt sammen brenne!
–Ble du skutt på? –Nei.
I så fall må jeg ringe politiet.
Nei.
Nei. Ingen politi.
Hva faen gjør du?
Kommer an på hvem du spør.
Jentas mor vil si at jeg gjorde en rekke unevnelige ting.
Tosken hun kaller kjæreste, vil si at han ikke finner ord.
Men jenta selv vil si at jeg åpnet et par dører. Kom og spør henne selv.
Men hva vet du om en slaktet lynsjegjeng?
Hva faen snakker du om?
Jeg fikk bare tiden til å gå –
– mens du viste din avdøde kone en siste ære. Hvordan gikk begravelsen?
–Det er slutt. –Skal vi snakke om det?
Bare...
Hei, hei.
Sulten? De har ikke mat her, men bestill en pizza og sett det på regninga.
Jeg er ikke sulten. Jeg ble bare kapret av en paddeskinn–røykende dritt.
– i en jævla limousin. Skulle hilse og si at han har omprogrammert virkeligheten.
Den lille drittsekken.
–Du kjenner ham? –Jeg vet hvem han er.
De har faen ikke peiling!
Jeg har faen ikke peiling.
Jeg driter i om de ikke har peiling. Gi meg det, for faen.
Peiling var ikke del av avtalen.
Ikke at jeg skulle dingle fra et tre heller. Jeg ble lynsjet.
– "Merkelig frukt". –Plukket frukt. Du står jo her.
Uvanlig resultat av lynsjing.
Noter det som yrkesrisiko. Det gir risikotillegg.
Jeg dobler lønna. Er det greit?
–Det hjelper. –Bra.
Avtalen er revidert. Hvor lenge skal du være i byen?
En dag til, kanskje.
Du er ferdig her, vi er ferdige her.
God natt. Din første seng som en fri mann. Nyt det.
Shadow?
Han dritten i limousinen. Fornærmer han deg, fornærmer han meg.
Ikke tro at jeg ikke er sinna eller ikke har en plan, selv om jeg tok det rolig.
Jeg mente ikke å vekke deg.
Laura...
De sa du var død.
Hvem sa det, pus?
Alle.
Å, du har bare mareritt.
Vil du savne det?
Eagle Point?
Nei.
For mange Laura–minner.
Dette var ikke mitt sted. Det er Lauras by.
Det er mange som sier at du ikke skal undertrykke følelsene dine, –
– åpne opp og gi slipp på smerten.
Men det er ikke så dumt å sette lokk på dem.
Jeg skal si deg noe som vil gjøre at du vil slå meg.
Men det er noe som må sies. Så tenk over ordene mine –
– nøye, og ikke slå ut tennene på meg.
Si det.
Ryktet forteller at kona di døde med pikken til bestekompisen din i munnen.
Og du er bare forpliktet til å være sur for det i en viss tid.
Takk...
...for advarselen.
Mynttriks? Du er ikke typen til å være tryllekunstner.
Du kan ikke dikte opp troverdige historier hvis du ikke er typen.
Jøss.
–Men du har evner. –Takk.
Sving av her.
–Nei, motorveien er der fremme. –Vi skal ikke ta motorveien.
–Ikke nå, aldri. Ingen motorveier. –Ok, ok, ingen motorveier.
–Hvorfor ingen motorveier? –De er alle like.
Ingen gledelige overraskelser.
Nyt skjønnheten der den er. Ikke fortere enn 110, greit?
–Betty liker å ta det rolig. –Så hva er planen?
Vi skal møte noen folk, –
– som er fremstående på hvert sitt felt. Og vi skal møte dem –
– på et av landets viktigste steder.
–Hvor er det? –Ett av landets viktigste steder.
Det er forskjellige meninger om det. Men vi skal først stoppe i Chicago.
Hva er det i Chicago?
Slegga mi.
Jeg skal på et møte her, og du skal gå og handle for meg.
Her er $ 1000 dollar og en handleliste.
Liker ikke å komme tomhendt til venner.
Det er litt dårlig med kontanter for tiden, –
– så husk kvitteringene, eller ikke ta mer enn fem prosent.
Å... Jeg skal ikke stjele fra deg.
Du kan ikke passe på deg selv, hvordan skal du kunne passe på meg?
Ikke så fort.
Vi må snakkes, Shadow.
Se på meg, Shadow, i hi–def og greier.
Vi filmet programmet i 35 mm, avantgarde.
Ser dritt ut i overføringen.
Det ser bare verre ut enn tenkt.
Jeg kan ikke engang fylle skjermen.
Hva faen skjer?
Bare lille meg.
Snakker med Lucille Ball.
Lucy Ricardo. Jeg er litt av hvert, Shadow.
Skjermen er alteret. Jeg er den de ofrer til.
Da som nå. Gullalder som Gullalder.
De sitter benket, ser bare på meg.
Nå holder de en liten skjerm på fanget eller i hånden.
Den store blir kjedelig.
Tid og oppmerksomhet, bedre enn lammeblod.
Fy. De lagde kjøttkake av ansiktet ditt.
Jeg hater at de skadet deg, Shadow.
Jeg hadde aldri gjort det mot deg. Nei, jeg vil tilby deg en jobb.
–Hva da? –Arbeide for meg.
Jeg vil ha deg med på laget vårt.
Husk på dette, Shadow: Vi er fremtiden.
Vi er her allerede. Vi er sjåførløse biler, 3D–skrivere –
– og selvutløsende insulin.
Den gamle sjefen din selger fortsatt appelsiner i veikanten.
Ikke engang økologiske.
Vi er dagen i dag og morgendagen, –
– og morgendagen, og morgendagen...
Han er ikke engang gårsdagen.
Jeg hørte om bråket med Teknikeren.
Jeg var imponert over hvordan du håndtere ham. Effektivt, ikke noe tull.
Tenk at du kunne det?
Han undervurderte deg, vennen.
Det gjør de alle.
Men den feilen gjør ikke jeg.
Men jeg vil ikke jobbe for deg, I–Love–Lucy. Jeg går.
Hva enn de andre gir deg, –
– kan jeg gi deg mye mer.
Bare si hva du ønsker, kjære.
–Har du villet se Lucys pupper? –Lucy!
Ikke kjemp mot tyngdekraften, Shadow.
Jeg har holdt på med dette en stund og sett ting.
Fyrer som deg ender alltid opp med å ta livet sitt.
Jeg prøver å hjelpe deg holde hodet ute av løkka.
Det gikk som forventet.
Har du fylt tanken og er klar?
–Jeg tror jeg mister forstanden. –Tja, når vil du vite det sikkert?
–Noen gjør det når de slipper ut. –Prøver du å trekke deg fra jobben?
Lucy... I–Love–Lucy snakket til meg.
–Fjernsynsprogrammet? –Nei, Lucy selv...
–Det er så jævlig sprøtt. –Og det er ikke resten av livet ditt?
At Lucy snakket til meg fra TV–skjermen er det sprøeste jeg har opplevd.
Så langt.
Det kan synes som universet har utvalgt deg til spesiell mishandling.
Skjer det, må du spørre deg selv: Vil jeg heller bli ignorert?
Ja. Ok, ja, ignorer meg.
Man er alltid bedre død enn glemt, og ingen kommer til å glemme deg.
Men dette i tillegg til de andre spennende opplevelsene dine...
Så mange merkelige.
Ikke rart man blir skremt, –
– med mindre "merkelig" er et nytt språk, og vi bygger ordforråd.
Faen ta ordforrådet. Ok? Dette er vrøvl.
Du har visst et valg.
Du må vurdere om du faktisk ikke så det du så.
–Eller... –Eller du så det.
Enten er verden gal eller du er det.
Velg et alternativ, og fortell meg hvilket.
Men ikke forhast deg.
Vanskelig valg.
De truet med å omprogrammere virkeligheten.
Er det det som skjer?
Kødder de med huet mitt? Gjør du det?
Det er større offer man kan bli bedt om –
– enn å bli litt gal.
Ja, dette er bra. Glimrende.
Du kan lese en liste. Hva... Hva faen er dette?
–Du har ikke en. –Jeg vil ikke ha en.
Du trenger en. Hva hvis noen vil snakke med deg?
–Hvorfor skulle jeg snakke med noen? –Kanskje jeg trengte det, hva?
–Prøv å rope. –Hva i...
Eller hvis det kniper...
...send et telegram.
De savner jeg. Prikker og streker, hemmelig kode.
Du fikk en konvolutt og var full av spenning.
Du åpnet den sakte.
Hver setning nøye formulert, for du betalte per ord.
Det første telegrammet ble sendt av Samuel F.B. Morse selv i 1844:
"Hva har Gud skapt?"
Den helvetes informasjonsalderen er hva han har skapt.
Det beste ved de statene vi skal til, Minnesota og Wisconsin, –
– er at der fins det damer som jeg elsket da jeg var ung.
Lys hud, blå øyne.
Så blondt år, det er nesten hvitt. Vinrøde lepper, fyldige bryster –
– med årer gjennom dem som en god ost.
Bare da du var ung? Du gjorde det bra i går kveld.
Skal jeg fortelle deg hemmeligheten?
Sjarme.
Noen har det, noen ikke.
Sjarme kan læres som alt annet.
Zorya Vechernyaya.
Han blir ikke glad for å se deg.
Økologisk dritt.
Og jeg har nettopp vært og handlet.
Nå må jeg handle mer, så vi har nok til middag.
–Dumt at du kom. –Jeg kommer når det er noe viktig.
Og det er det nå. Gud, så nydelig du er.
Du ser like ung ut.
Jeg har en gave til deg.
Og en til søsteren din.
Zorya Ultrennyaya!
Hun er våken. Den andre søsteren sover ennå.
Noe til å varme nattbordet med.
Gjestene blir til middag. Gå til butikken.
En steik, seks poteter, et rugbrød med kjerner.
–Hvis de ikke har, tar du hvete. –Jeg kan hjelpe.
Sett deg. Du er gjest. Først kaffe.
Zorya–søstrene skaper alltid et nydelig hjem.
Vi klarer oss. Vi betaler også husleia til tiden.
Vi tjener litt på slakt.
Min søster og jeg tjener noen slanter på å spå folk.
–Jeg tjener mest, selvsagt. –For du forteller de vakreste løgnene.
–Folk vil ikke høre sannheten. –Vakker dame, vakre løgner.
Å. Svart som natten, søt som synden.
Etter kaffen kan jeg spå deg.
La meg, søsteren min spår bare dritt.
Tror du ikke på spådommer?
Jeg tror det går til helvete med oss uansett.
Er du på forkant, blir du ikke overrasket.
Sett deg og slapp av. Badet er i andre etasje, ikke tredje.
Hold deg unna tredje. Den andre søsteren min trenger å sove.
Er hun syk?
Hun kjenner ikke vår verden.
–Jeg kjører ham inn. –Du er den verste mannen jeg har møtt.
–Den lukta. –Vi har gjester.
Vi har to gjester.
Votan!
Hyggelig å se deg, Czernobog, gamle venn. Jeg har en gave til deg.
Å ja?
Og litt urte-Havarti som du er så glad i.
Hvorfor er han her i mitt hjem?
Få ham til å fjerne seg, ellers gjør jeg det.
Han er allerede invitert på middag.
Jeg er her for å dele brød og informasjon.
Hva du vil med det siste, er opp til deg.
Han spytter allerede i håret mitt.
Bare litt av din tid, mens kameraten min –
– hjelper damene med middagen.
For gammelt vennskaps skyld.
Lag maten først.
–Jeg hjelper gjerne til. –Da myrder jeg deg heller.
–Tror mannen din kommer deg i forkjøpet. –Czernobog er ikke gift.
Ikke jeg heller. Vi er slekt.
Vi kom hit sammen for lenge siden.
Familien holder deg i live når du trenger det.
Selv om du ikke liker dem.
–Alt ser flott ut. –Kjøttet er seigt, potetene myke.
Jeg er ingen god kokk. Jeg vokste opp med tjenerskap.
Her er det bare oss, og jeg nedlater meg ikke til å lære.
Trodde du leste i teblader.
Te er motbydelig.
Hva ser du?
Du får et langt og lykkelig liv med mange barn.
Så ille? Noe positivt?
Moren din dør av kreft.
Ja.
Du dør ikke av kreft.
Kan du forsvinne? Jeg vil at du forsvinner!
Og ta med deg kameraten. Ellers flenger jeg ham –
– og kveler deg med hjertet hans.
Jeg går ikke med deg noen steder!
Hva er det? La henne våkne.
La søsteren din høre denne dritten av en svindler –
– som kommer hit og ønsker meg død.
Du kom med den galskapen før.
–Det skal aldri skje igjen. –Alle vil være der.
Alle unntatt deg.
Alle vil tro de vet hva styrke er.
Og hvis du ikke er der for å vise dem...
De har respekt for deg.
–De kjenner deg. –Nei, nei.
De kjenner ikke meg. Du kjenner meg.
Du vet hva disse nevene har gjort.
Det er ikke meg, men broren min du vil ha.
–Og han er ikke her. –Da dør vi.
Det blir praktfullt, seier eller tap.
Jeg er lei av praktfullt.
–Er det noe galt? –Nei, søster. Gå og legg deg igjen.
Jeg lykkes ikke.
Vi bør gå.
–Du sa du trengte ham. –Det finnes andre måter.
Nei, nei. Maten er ferdig.
Zorya Vechernyaya inviterte dere på middag, ikke sant?
Da blir du her og spiser. Ellers blir hun fornærmet.
Skjønner du?
Men hvis du vil gå etterpå, skal jeg holde opp døra.
Nydelig.
Tenk at jeg nesten gikk glipp av dette utsøkte måltidet, hm?
Takk, damer. Shadow.
Gamle venn, hm?
Du er svart, sant?
–Er det et problem? –Eh.
Vi har ikke brydd oss om hudfargen, som amerikanerne gjør.
Der vi kommer fra, har alle samme farge.
Så vi slåss over nyanser.
Broren min hadde lyst hår og skjegg.
Jeg er mørk, som du.
Jeg var som en svart mann over der.
I motsetning til broren min, som var hvit.
Alle tenkte at han var den snille.
Ja da.
Dermed ble jeg den jeg er.
Men tiden går.
Nå er jeg grå. Ja, han er også grå, tror jeg.
Så nå kan du ikke se hvem som er lys og hvem som er mørk.
Sånn går det når vi slåss over farge.
Ja da.
Da vi kom til Amerika, kom vi først til New York.
Det gjør jo alle.
New York var... Jo, det var greit nok. Noen ganger var det bra, sant?
Og så kom vi hit til Chicago, og alt ble surt.
I gamlelandet har nok folk glemt meg.
Her er jeg som et vondt minne.
Så jeg måtte finne arbeid –
– og havnet i kjøttbransjen. Kjenner du den?
–Jeg kan det med å spise det. –Jeg kan det med å drepe.
Så jeg fikk jobb på slaktegulvet.
Som slegge. Det var en god jobb. Faglært arbeid.
En ku går opp rampen.
Du tar slegga og... Popp! Kua er dau.
Det krever styrke.
Ingen kuslaktehistorier ved bordet!
Hvordan tror du du får kjøtt på tallerkenen, hva?
Det krever styrke, men ikke bare det.
Det krever talent, fordi det er en kunst.
Du må gjøre det riktig, ellers blir kua sinna. Og sinna kjøtt smaker vondt.
Å ja, det skal armmuskler til for å knuse skallen.
Men det er ikke målet. Målet er å knuse hjernen inni skallen.
Og fort, før smerten forplanter seg innover, –
– så hjernen aldri oppfatter at den blir knust.
Det er en kunst å drepe på en god måte.
Men nå for tiden har de en boltepistol.
Du vet, setter den mot panna.
Ja da.
Enhver apekatt med en tommel kan drepe nå.
De sitter der dag ut og dag inn.
Ja da.
Nok om dreping.
Du, spiller du dam?
Jeg satt inne i tre år.
Ja, folk er gærne etter sjakk. Men vet du hva?
Dam er et ærlig spill.
–Alle menn er like. –Ja, nettopp.
Kanskje vi kan spille dam etterpå?
Jeg vil ha de svarte.
Greit?
–Greit. –Ja da.
Bra. Du er selvsikker.
Kanskje vi kan vedde litt, hva?
Du behøver ikke å spille mot ham.
Hva sier du?
Spiller dere mye dam?
Ikke søstrene, men jeg holder koken.
–Ikke som med armene. –De får ikke den treningen de er vant til?
Det er slutt med å svinge slegga på slaktegulvet.
Jeg tar ut den første.
Da har du tapt. Spillet er slutt.
Jeg har nettopp begynt.
Selvsikker.
Skal jeg vise deg?
–Hva da? –Slegga.
Den jeg brukte til å drepe med.
Nå er den matt, men...
Man må bruke den for å holde den rein.
Blod smører den så den skinner.
Vet du at det beste blodet flyter ved soloppgang, –
– når dyret er uthvilt og rolig.
Men nå er slegga rød av rust.
Ikke mer blod ved soloppgang.
Ti tusen døde under denne.
Skal du spille, eller hva?
Det er din tur.
Din tur.
Du, vi gjør et veddemål om spillet, ok?
Du tar det rolig. Dette er ikke ditt spill, ok?
Sjefen din vil at jeg skal bli med ham og hjelpe ham med tullet hans.
Tja...
Hør her. Hvis jeg taper, –
– blir jeg med Votan og gjør det han ber om, –
– og jeg vil nikke foran de andre.
Og hvis du vinner?
Da slår jeg skallen inn på deg med slegga mi.
Men først må du gå ned på kne.
Og så slår jeg deg med denne.
Bare ett slag.
Akkurat der.
Soloppgangsblod. Er det greit?
Han kommer til å gjøre det.
Han spøker ikke.
Hvor god er du?
Hvor ille trenger du ham?
Det er opp til deg.
Ok, hvis alt dette er sant, og... og...
...og TV bare er snakk, og hun kan spå fremtiden, –
– og slegger blør, og...
Hvis det finnes en verden –
– under en verden...
Ja, faen ta.
Det er greit.
Er det greit?
–Ja. –Bra.
Din tur.
Så ved soloppgang –
– får jeg knuse skallen din.
Og du vil gå ned på kne –
– frivillig. Er det greit?
Det er synd.
Du er min eneste svarte venn.